EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Mina damer och herrar, Patton Oswalt.
Tack. Tack ska ni ha.
Tack.
Tack!
Tack. Tack ska ni ha.
Snälla ni! Kära nån!
Tack för det. Oj!
Tack för att ni kom hit, och tack för er entusiasm
och glädje för...
Jag är förvånad över att ni är på så gott humör,
särskilt efter...
Ni såg säkert vad som hände på Twitter alldeles nyss.
Såg ni inte det?
Inte?
Jag skojar. Inget hände.
Men sån är vår värld just nu, typ varenda...
"Fan, vad gjorde han? Vad menar du?"
Nästan som att man kan komma ur ett rånförsök
några år framåt.
Om nån hotar med pistol och vill ha plånboken,
"Ta mina nycklar. Det är över. Kolla Twitter."
"Va?" Då sticker jag.
Och överlever kanske.
Min morgonrutin är att
väckarklockan i mobilen ringer, jag går upp.
Några samtal eller sms? Okej. Jag kollar mejl och sen Twitter.
Sen är jag vaken och uppe och kan börja dagen.
Det är samma rutin nu, utom att väckarklockan ringer.
Några samtal eller sms? Okej. Kolla mejl.
Men nu kollar jag Twitter och: "Fan!
Vad har han nu gjort?"
Oavsett vad som trendar kopplar jag det till Trump,
och väntar mig nåt elände.
Om hundvalpar trendar: "Han har dödat alla.
Det finns inga valpar kvar. Han har dödat dem.
Han har lyckats döda varenda..."
Visst blev ni skiträdda när...
För några månader sen, när "Koreanska halvön" började trenda?
Ni tänkte: "Vad fan har hänt?"
Förresten var inte kärnvapenkrig min första tanke.
Jag tänkte: "Han har varit på tv och..."
Jag tänkte: "Herregud."
Som om han...
...försökte beskriva ett avsnitt av MASH han sett.
Och sen brakade det loss, eller nåt.
Jag vet inte, men...
Fan.
Titta så jag ser ut. Titta bara!
Jag föresatte mig att bli smal i år.
Jag skulle träna varje dag och dra ner på socker.
Och de första 19 dagarna av året
gick det bra. Jag hade beslutat mig.
Sen kom presidentinstallationen den 20 januari.
"Jag skiter i allt."
"Glass till frukost..."
Jag undrar hur många nyktra alkoholister som kastade sina AA-kort...
...när...
När Trump la handen på Bibeln,
hördes över hela landet: "Vi ses om fyra år."
Åtta! Bra.
Ett skäl till att många inte gillar Trump
är att han verkligen har visat oss
hur lite utvecklade och progressiva vi är som land,
i motsats till vad vi vill tro.
Vi blev nog lite för självbelåtna
efter att ha valt om Obama.
Lite för mycket: "Väl bekomme, jord.
Det stämmer. Vi är rätt fantastiska.
Det är USA 2008. Vi är i framkant. Just det.
Så väl bekomme. Rätt fantastiskt."
Och efter åtta år av Obama
skulle vi välja antingen en kvalificerad kvinna
eller en senapsgul rasistisk testikelpung.
Och landet sa...
"Hör vad testikelpungen har att säga.
Han kanske har nåt nytt."
Vi kan inte gå från en svart man till en kvinna. Det är för stort hopp.
Att gå från Obama till Hillary hade varit för oss som
att pröva skydiving för första gången, och när man landar,
hjärtat bultar, adrenalinet pumpar,
och nån säger: "Nu prövar vi bungyhopp."
Man säger: "Jag måste sitta på soffan en vecka
och äta Triscuits och se repriser av X-Files.
Jag kan inte gå direkt till bungyhopp."
Trump motsvarar att sitta i soffan och se X-Files efteråt.
För när Obama var president tänkte många
inom sig: "En svart man!"
De behövde en rasist som mellanmål.
En skål vit suprematist-sorbet.
Förresten kommer vi att ha en kvinnlig president,
troligen ganska snart.
Men... Lugn. Lugn!
Lugn. Nej!
Vi kommer att ha en kvinnlig president.
Men kom ihåg att efter hennes åtta år
står valet troligen mellan en högt kvalificerad gayman
och en Ku Klux Klan-typ med arslet urklippt ur jeansen och...
Landet kommer att säga: "Få se vad KKK-killen...
Han kanske har bra idéer. Jag vill gärna höra dem.
Han har ju arslet bart. Det är intressant.
Det har jag aldrig sett förut."
Jag har empati med Trump.
Jag håller inte med honom, men jag fattar.
Jag förstår hans bakgrund. Jag vet varför han fick jobbet.
Ni vet, han gick på Korrespondentmiddagen.
Obama drev med honom, och då sa han till sig själv:
"Fan heller, du får inte driva med mig. Jag ska ta ditt jobb."
Sen la han ut 40 miljoner och jobbade skithårt i ett år.
Nu har han jobbet, och jobbet suger.
Han gjorde det på trots.
Jag har gjort många dumheter på trots, bara för att reta nån.
Jag tänker: "Jag går inte med på det här."
Så jag förstår.
Särskilt eftersom hans liv var fantastiskt förut.
Det var otroligt. Jetplan, golf och lyxprostituerade.
Kul hela tiden.
Nu får han sitta och prata med Luxemburgs handelsminister. Jag fattar.
Att Trump blev president för att Obama drev med honom
är jämförbart med att lingvistikrektorn vid Rutgers college
drev med David Lee Roth.
Och sen säger David Lee Roth:
"Jag ska ta ditt jobb."
Sen lägger han ett år och en massa pengar,
får jobbet och studsar in på lingvistikfakulteten.
"Ja, lingvistikrektorn här. Diamond Dave!
Fram med kokain och horor."
Men de säger: "Nej, vi ska prata om bristen på rekursion
inom tysk 1500-talspoesi."
Dave säger: "Jag..."
"Inte det?
Är det inte så man... Okej då."
Det var allt om Trump. Jag skulle kunna...
Folk säger: "Ni komiker är lyckligt lottade.
Trump är president. En massa gratismaterial."
Och ja, det finns en massa gratismaterial,
men det är för jävla mycket.
Det är utmattande.
Att vara komiker medan Trump är president är som
om det skulle gå en galen man
och skita på trottoaren och gapa om Hitler och...
Man tittar på honom och kommer på ett kul skämt
om att skita på trottoaren och gapa.
Man drar skämtet för några människor, man bakom en
har han tagit skiten och gjort en sombrero av den.
Så man drar sitt roliga skämt om att skita på trottoaren,
och de säger: "Nej, vänd dig om.
Dra ett skämt om en sombrero istället."
Fan också!
Jag kan driva med saker han gjort de senaste dagarna.
Men när det här sänds säger ni säkert:
"Vänta. När var det där?
För han tog fram dolmen när de tände julgranen.
Varför pratar du om det där...
Visst ja, det där i Paris. Det hade jag glömt."
Nyheter om Donald Trump blir gamla fort som fan.
Man hinner inte...
"Fan också, jag måste..."
Lyckligtvis har Trump uppmärksammat
ett stort problem som hotar landet.
Ett stort problem som vi måste göra nåt åt.
Ni vet vad jag menar. Folkmord på vita.
Just det. Det är verklighet. Hör på.
Vi vita brukade ha makten över 99,9 procent av allting.
De senaste åren har den siffran sjunkit
till 96,4 procent.
Vi är på väg att försvinna.
Men som tur är har Trump gett röst åt dessa förtryckta vita.
Hur modig måste man vara som vit
för att använda uttrycket "folkmord på vita"?
Särskilt om man pratar med en jude,
indian eller svart amerikan.
Och man säger: "Nu fattar jag.
Jag fattar nu.
Jag såg filmen Schindlers List, en jättebra film,
men jag kunde aldrig riktigt relatera till den.
Men när jag såg The Force Awakens
och det fanns en svart imperiesoldat, fattade jag.
Nu förstår jag Auschwitz.
Jag förstår allting nu.
Ja, när han tog av sig hjälmen och det var en svart kille,
var det rena Tårarnas tåg för oss.
Herregud. Jag är med er totalt."
"Man måste hålla raserna rena!"
Måtte de inte använda det där i reklamen. Det skulle verka konstigt.
Att använda det där...
Patton Oswalts nya Netflix special.
Vi måste hålla raserna rena.
Premiär i september.
Ni kommer att sträcktitta.
Vilken hemsk övergång.
Folk är fortfarande fixerade vid renrasighet.
Förresten fanns det rena raser i tio minuter
när jorden svalnade, inte längre.
Sen började alla sätta på varandra,
och nu är vi där vi är.
Har ni förresten nånsin mött nån äkta kaukasier?
Eller megaasiat?
Eller superafrikan?
Det är läskigt.
Rena raser är typ: "Nån av er måste sätta på en mexikan,
för det här är för mycket.
Svart, vitt och gult, som en pingvin.
Få in lite brunt också. Vadsomhelst!"
Det finns en sak man kan göra. Jag har provat.
Det kallas 23andMe.
23andMe är ett företag, och man får spotta i en mugg
och skicka till några nördar,
som tittar på det under ett mikroskop.
Sen skickar de en världskarta
med alla ens DNA-markörer, som visar varifrån ens DNA kommer.
Det gjorde jag. Jag fick min karta och tittade på den.
Där fanns alla vita länder markerade.
Jag hade vartenda ett...
Irland, Sverige och England.
Sen hade jag en topp i Mongoliet.
Hur många år var min pappa i Vietnam?
De har ett 800-nummer. De går igenom kartan med en.
Jag ringde och sa: "Jag har kartan här.
Där finns alla vita länder markerade.
Men vad är det här med Mongoliet?
Varifrån kommer mitt mongoliska DNA?"
Han i telefonen svarade direkt:
"Det är Djingis Khan."
Ursäkta. Vadå?
Han sa: "Du är släkt med Djingis Khan. Det är de flesta."
Jag sa: "Allvarligt?" Han sa: "Djingis Khan satte på allt."
"Det finns träd som är släkt med honom.
Han gjorde inget annat än påsättning."
Djingis Khan måste ha haft fantastisk sperma,
för dels hade han tajta läderbrallor som inte andades,
och typ dödade spermierna,
men sen satt han i sadeln tio timmar om dagen.
Sadeln krossade hans kulor.
Han tog en by, klev av hästen och sa:
"Hej, allihop, väldigt snabbt, jag är Djingis Khan.
Först ska jag gänga alla som finns här.
Det är min grej. Jag gängar alla. Jag är bra."
Hans sperma sa: "Sluta snacka. Gör bebisar."
Om jag bara sms:ar nära testiklarna är min fortplantningsförmåga borta.
Jag har den svagaste...
"Varför la du till en emoji? Vi kan inte. Helt omöjligt.
Du får inte vidarebefordra sån information."
Jag är ett uselt val att försvara den vita rasen,
så rekrytera inte mig, nazister.
Jag kan inte slåss alls.
Jag har varit med i slagsmål, men mera som statist.
Jag har aldrig egentligen "deltagit".
Det var liksom inget samtal, utan envägskommunikation.
Ingen räckvidd, ingen kraft.
Till och med när jag ser slagsmål, knyter det sig för mig.
Jag är aldrig killen som säger:
"Sluta med det där. Är ni inte kloka?"
Jag är killen i folkmassan...
...med noll förmåga att slåss.
Jag har sett en jättebra fajt i livet
som faktiskt inspirerade mig och uppmuntrade mig
och gav mig hopp om mänskligheten.
Det var år 2000.
Det var omkring jul, och jag satt och drack i en bar
ovanför Roxy på Sunset Boulevard.
Där finns en bar som heter On the Rox.
Ni fattar? Den är ovanpå...
Där hålls firmafester. Alla blir packade.
Och under oss är Roxy, med en rockshow som pågår.
Folk tar droger och dricker.
Bredvid ligger Rainbow Bar and Grill,
en bar för heavy metal och headbangers, och alla är packade.
Klockan blev två på natten,
"Alla ut. Hämta era bilar. Baren stänger."
Alla tre ställena stängde samtidigt.
Fulla kontorsarbetare, headbangers och konsertpublik,
en enda stor packad massa
kl. 02.00 på Sunset Strip.
Där stod en grupp i kostym, tydligen från ett kontor.
De väntade på parkeringsvakten, och en av dem
var en svart kille, 1,60 lång, och jag vill betona det,
väldigt bred.
En liten rultig kille med stort, runt ansikte
och små knubbiga händer.
Han hade en stor cigarr i handen och stod och pratade.
De stod där och pratade.
Ut från Rainbow Bar and Grill kommer två stora typer.
De ser bra ut. Muskulösa.
De bär kostym och har kragen öppen för att visa bröstmusklerna.
Den ena har cowboyhatt och cowboystövlar.
Den andra är från Mellanöstern. Han bär guldkedja. De ser bra ut.
De hade tydligen gått ut för att få sex den kvällen,
men kammat noll.
Man kände vibbarna som de utstötte,
Alltså: "Vi ska mucka gräl.
Jag ska ha närkontakt med hud på ett eller annat sätt inatt.
Jag försökte ta det lugnt och fint."
De kom ut och gick förbi kontorsarbetarna.
Cowboykillen stötte avsiktligt till den svarta killen.
Han fortsatte gå men vände sig om och sa: "Se dig för."
Den svarta killen sa:
"Se dig för själv. Jag står still. Det är du som ska se dig för."
Han...
Cowboykillen sa:
"Va?"
Om jag hade varit den svarta killen, hade jag sagt:
"Herregud. Det var helt mitt fel.
Jag ber om ursäkt. Jag ska se mig för.
Du vinner. Döda mig inte."
Men den svarta killens svar var:
"Jag sa: Jag står still. Det är du som ska se dig för.
Det är du som går. Se dig för själv."
Han...
Cowboykillen säger: "Det räcker, din jävel.
Nu jävlar tar jag av mig stövlarna."
Han sparkar av sig stövlarna. Jag vet.
Det här händer inte ofta nog i verkliga livet, men...
Jag älskar när en hel grupp främlingar träffas,
folk som inte normalt vore vänner,
och sen dyker en mycket större skitstövel upp.
Och plötsligt är alla vänner, förenade mot skitstöveln.
Man säger åt varandra: "Skulle han ta av sig stövlarna?
Hörde du det också? Okej."
Till och med en från Nation of Islam och ett skinnhuvud hade sagt:
"Sa han att han skulle ta av sig stövlarna?
Jag trodde jag hörde i syne."
Nu...
är den jävla cowboykillen barfota på trottoaren,
och närmar sig den här killen,
den korta, knubbiga svarta killen.
Han rörde sig väl. Han kunde nog kung fu.
Han kom närmare. Han tänkte mosa...
Den svarta killen reagerade inte.
Han bara stod där med sin cigarr och väntade.
Cowboyen gick fram och grep tag i hans kavajslag.
Den svarta killen...
Han la inte ner cigarren ens, vilket jag inte fattar än idag.
Cowboyen höll i hans kavajslag,
och den svarta killen bara... lyfte upp honom.
När jag säger det, menar jag inte att han liksom...
Utan såhär bara. Mer ansträngning krävdes inte.
Han höll honom över huvudet,
och släppte genast ner honom.
Alltså...
Cowboykillen hade inte tänkt sig
att bli lyft över nåns huvud,
så han föll bara 1,5 meter,
men han mildrade inte fallet på nåt sätt.
Han slog i asfalten med näsa, haka, knän.
Och sen blödde han.
Han hade tydligen så ont att hjärnan sa:
"Vi bearbetar inte det här. Res dig."
Han hoppade upp direkt och...
Han försökte fortfarande håna killen.
Men han kunde knappt stå, han hade så...
Hans vän från Mellanöstern sa klokt:
"Vi klarar oss. Tack." Och han tog killens stövlar.
"Vi tar en taxi, kompis." Kompisen blev nykter direkt.
"Vi tar en taxi och kör hem dig."
Han knuffade in honom i en taxi, och de åkte iväg.
Nu kunde jag inte ta ögonen från den svarta killen.
Förresten, när de åkte vände sig den svarta killen till sina vänner:
"Ska vi ta med muffins till julfesten på måndag eller..."
Han nämnde inte ens vad som hade hänt.
Jag kunde inte fatta... "Vad fan är det jag ser?"
Jag tittade ett tag på honom och insåg
att han var styrkelyftare.
För riktiga, seriösa styrkelyftare
har kroppar som den där lilla killen.
Deras torso går liksom över i biceps.
Den är en enda lyft... En bicep med kuk och ben.
Det är hans enda rörelse, lyfta och släppa ner.
Typ: "Vad är den bästa fajt du sett?"
"Det var som ett tv-spel, Street Fighter. Typ, lyft och pang, död.
Det var hela..."
Okej.
På tal om att tro sig tappa förståndet, jag har sagt det här förr,
och publiken nickar igenkännande.
Det är inte bara jag, men...
Innan jag säger det, ni har alla fått automatsamtal
där en röst säger: "Vill du ha en spännande andelslägenhet?"
Man lägger på direkt. Ett jäkla automatsamtal.
Men jag har fått samtal nyligen där jag svarar
och en kvinnoröst säger: "Hej, hur mår du?"
Jag säger: "Bra, tack."
Sen säger hon: "Jo... Vänta, det är fel på mitt headset."
Hon justerar sitt headset. Okej, det är fler än jag.
Och jag säger: "Det är okej."
Sen börjar hon prata, och det är förinspelad reklam för...
Alltihop var inspelat, även: "Det är fel på mitt headset."
Tre olika gånger har jag sagt: "Det är okej."
Och sen börjar deras dumma reklam.
När jag lägger på är jag rasande. "Era jävlar!
Jag ska bränna ner ert hus om jag får veta..."
För de har lurat mig och jag är så arg.
Först är jag arg för att de lurade mig.
Sen är jag arg för att det betyder
att de har suttit i ett möte och sagt:
"Vi kan inte bara börja direkt: 'Vill du ha en...'
Vi måste få dem ordentligt på kroken,
så att de lyssnar på hela reklamen."
De har alltså hittat nån misslyckad manusförfattare,
och idén han kom upp med och fick betalt för,
dramatiken han tillförde var: "Jag ska justera mitt headset."
Längre gick de inte.
Okej. Om ni redan har bestämt er för
att grundlura mig med ett automatsamtal,
så löp linan ut och underhåll mig.
När jag svarar borde jag höra: "Han knivhugger mig.
Gode Gud, jag förblöder.
Han dödar alla på kontoret.
Jag har gömt mig. Lyssna.
Jag lovade min son imorse att jag skulle sälja en andelslägenhet i Boca Raton.
Kan du, snälla...
Åh, Gud. Tryck på 'två' på din telefon."
Man svarar. "De har avfyrat missilerna! De tömmer alla silor!
Den enda säkra platsen är Sandy Cove i Monterey, Kalifornien.
Tryck 'två' för att höra ett spännande erbjudande!
Ni måste återbefolka jorden!"
Nu ska vi träffa första raden. Hej.
- Bor du i Chicago? - Ja.
- Vad gör du i Chicago? - Jag jobbar med PR.
Vad var det sista jobbet du gjorde?
Jag jobbar för en kreditförening.
En kreditförening.
Alltså... Den jävligt spännande, glittrande PR-världen.
"Kan du berätta för folk att vår ränta på 3,9 procent
har gått ner till 3,6 procent?
Och gör det gärna med lite schvung.
Det vore fantastiskt."
Man sitter där med... Okej, du...
Vad skulle du berätta för folk om den här kreditunionen?
Vi har ett nytt kreditkort.
Ett nytt kreditkort!
Hur gjorde du det spännande?
Det gjorde jag nog inte.
Herregud!
Oj!
Hon sa bokstavligen: "Jag misslyckades nog. Jag klarade nog inte...
Jag lyckades nog inte."
Det var när jag tog upp det som du sa:
"Jag misslyckades. Herregud!
De litade ju på mig!
Jag sa att deras nya spännande kort var gjort av skit.
Vad tänkte jag på?"
Du gjorde det ospännande.
Vad var din största framgång hittills som PR-person?
Vad sålde du in hos kunderna som bara fan?
Vad ser du som
din Sgt. Pepper's i PR-världen hittills?
Kära nån.
För många att minnas, eller har det varit en rad katastrofer?
Talar jag med den sämsta PR-personen i Chicago?
Troligen.
Verkligen?
Du skrattar lite för självsäkert. "Det kan nog vara han."
"Det kan vara han. Just det."
Det här är lustigt. Jag förstör liv. Det är vad jag...
Säg nånting där du tänkte: "Det här lyckades jag med."
Jag...
Det här är deprimerande. Det är typ ingenting här.
Jag jobbade för en fackförening förut.
Du jobbade för en fackförening.
Och du sa: "Jag skiter i det här och börjar jobba med PR."
Det är så deprimerande. Hemskt. Jag...
Jag har fått nån att inse att de gjort ett hemskt misstag.
Vilket uselt sätt att presentera sig.
Nu tänker alla: "Prata inte med mig.
Jag gillar faktiskt mitt liv. Fråga inte vad jag gör.
Få mig inte att ifrågasätta mitt liv."
Jag ska förstöra nån annan. Snart tillbaka.
- Hej! Bor du i Chicago? - Ja.
- I själva staden? - Ja.
- Vad jobbar du med? - Byggnation.
Byggnation. Bygger du med dina händer?
Är du den som säger: "Vi behöver mer stål..."
Sitter du i husvagnen och tar beslut?
- Typ, "Ni killar klarar er bra." - Du är alltså killen som...
"Gå upp dit med era hjälmar och..."
Smart. Väldigt bra.
Men vänta, måste du jobba på...
Har du avancerat, eller började du i husvagnen?
Kommer du nånsin att klättra högt upp?
- Aldrig. - Aldrig.
Bortskämda jävla college-sopa!
Inte vet du hur det är
att jobba 80 våningar upp med sin lunchlåda,
och se sina bästa vänner falla i hinkar med heta nitar?
Just en snygg arbetarhjälte. Jag har aldrig uträttat nåt fysiskt.
Får ni dit killar som säger: "Jag vägrar..."
Är det ett plus eller minus
att man faktiskt aldrig har varit där uppe, eller bryr de sig inte?
- De kan vara ute efter att klaga. - Just det.
Det är Bruce... De är Springsteen och du är Radiohead.
Du fattar?
De är Born to Run,
och du är "Androids and depression".
Studerade du byggnation på college, eller hur började du med det?
- Civilingenjörsutbildning. - Jag förstår.
Bortskämda college-sopa. Se på dig!
Bara teoretiska kunskaper. Förlåt mig.
Vad var ditt senaste projekt?
- Obama Center. - Obama Center! Fint!
Bra. Tack och lov.
Blir det en stor tegelbyggnad formad som orden "saknar mig"?
Eller hur kan det...
När du säger Obama Center, är det hans bibliotek
eller mer nånting...
Vad händer i Obama Center?
Det är ett museum.
Det är en interaktiv plats och ett bibliotek.
Oj. Och där finns den sista kubikcentimetern hopp
under glas där inne?
Ni har den sista kubikcentimetern optimism under en liten lampa.
Man får bara titta på den en sekund.
De säger: "Nej, det räcker. Rör inte!"
Oj.
Det går nog inte att överträffa, men en till.
Få se vad som händer.
Först en PR-person som ifrågasatte livet.
Sen en kille som bygger Obama Center.
Nu blir det väl en pedofil. Få se...
Det blir bara värre och värre.
Du med de coola glasögonen?
Hej.
Bor du i Chicago?
Coolt. Du bor i själva staden.
- Ja. - Vad jobbar du med?
- Jag skriver komedimanus. - Gör du?
Det här är förskräckligt. Okej.
Förlåt.
Du skriver komedimanus. Vem jobbar du åt?
- The Onion. - The Onion.
Ni har ju arrangerat det här. Jag kan inte...
Som att prata med chefen på julfesten.
"Nu tar vi upp honom på scenen.
Han är knäpp. Få se vad han har att säga."
Skriver du för A.V. Club eller webbsajten Onion?
The Onion, satirdelen.
Satirdelen?
Hur känns det egentligen
när verkligheten kör över er satir varenda dag?
Hur lyckas ni...
Hur många...
Hur mycket...
Hur stora massor kokain sniffas det på kontoret varje dag?
Det måste vara helgalet. Hur klarar ni det?
Rätt bra, tror jag.
- Rätt bra? - Ja.
Ni vet att det bara blir allt galnare.
Ni vet inte... Fan, jag tycker liksom synd om dig.
Vet du vad du behöver?
Bra PR. Jag kan presentera dig.
Där är hon. Ring henne.
Sådär ja.
Just det. Ring henne.
Låt henne misslyckas. Det är allt jag begär.
Gå till Obama Center som tröst.
Ni kan mötas vid Obama Center.
Du säger: "Vi har järn..."
Ni har hjärnproblem. Fattar du?
Dumt.
Jo.
Jag bara...
Jag bara dödar tid. Nästa del är svår för mig.
Men det var en fascinerande första rad. Oj.
Tack så mycket, hör ni.
Alltså...
Det...
För drygt ett år sen...
...blev jag änkling.
Och jag har...
Jag gör så gott jag kan.
Jag kan stå upp och göra mitt jobb. Jag kan vara pappa.
Men det är inte... Såret finns där.
Det läks. Men såret är kvar. Och...
Förresten, om en enda person till
önskar mig styrka på min väg mot läkande,
kastar jag en ballong full med piss i varenda ljusaffär på jorden,
för det...
...det är inte en väg mot läkande.
Att kalla det för det gör det värre.
När jag sitter kl. 04.00 i trädgården och gråter
och ser upp mot skyn i bara underkläderna, känns det inte som...
"Min väg mot helande går åt skogen nu."
Säg hellre att man sträckarbetar för att döva smärtan,
för i så fall gör jag det.
Jag kastar mig verkligen in i arbete.
Och även...
Det finns inget mål med det. Inget...
Och det var mitt...
Min fru forskade och skrev om sanna brott,
och det uttryck hon hatade mest var:
"Det finns en mening med allt som sker."
Hon sa: "Det gör det inte alls.
Det är kaos. Slumpartat och hemskt.
Och om man vill minska fasan och kaoset,
var snäll, det är allt man kan göra.
Det är kaos. Var snäll." Hon brukade säga så.
"Det är kaos. Var snäll."
Alltså...
Vi brukade ha filosofiska diskussioner där jag sa:
"Jag tror inte på en intelligent skapare som sådan.
Det kan finnas ett mönster av logik och mening i universum
som vi är för små för att se."
Hon sa: "Raring, allt är slump och kaos.
Det är kaos. Var snäll." Vi diskuterade av och an.
Sen vann hon diskussionen på världens sämsta sätt!
Och om det finns en intelligens där uppe med en plan,
då suger hans eller hennes eller dess plan.
Om det ingick i planen att se på mig och Michelle som ett par,
och säga: "Jag måste ta en av dem. Få se.
Hon undersöker gamla fall och försöker ge lättnad
till sörjande familjer.
Och han pratar om sin kuk inför fulla personer.
Alltså, vem ska jag ta bort från planeten?"
Som att titta ner och se Louis Pasteur
och en kille som masturberar en åsna för en sexshow.
Och man säger: "Tja...
...åsnekuken blir inte hård av sig själv.
Nån kommer att uppfinna pastörisering ändå."
Sen svek allting mig. Allt. Populärkulturen.
Allt som jag använde för att fly och få tröst,
serietidningar, science fiction, film, litteratur,
allt det där svek mig.
Särskilt superhjältar i serietidningar. Totalt borta.
Varenda superhjälte, alla actionhjältar jag ser upp till,
det är jämt... Det är jämt en änkling,
nån som har mist sin fru eller sitt barn eller hela familjen.
Och de gör vad alla gör som mister en närstående.
Ni vet vad jag menar, träning och kampsport.
Det är det första man gör. Man blir vältränad.
Så gjorde jag. Jag började med tae kwon do.
Hör på...
Förresten, alla de här killarna,
ni vet, Batman och John Wick och allihop,
de står alltid vid sin frus grav,
på natten, i regnet, i en trenchcoat,
och ser beslutsamma ut.
Det är... Kyrkogårdar stänger kl. 18.00. Det var jag. Det är löjligt.
I så fall har de klättrat över staketet som en idiot.
En säkerhetsvakt ser på sin monitor.
"Där klättrar den där idioten över grinden igen.
Det är öppet hela dan. Varför komma hit på natten?
Med sorglig musik som spelar."
Särskilt Batman. Han kan dra åt helvete.
Hans föräldrar skjuts ner framför honom när han är nio år,
och han reser runt och blir en ninja med superkrafter som bekämpar...
Alltså... I bästa fall,
hade Bruce Wayne växt upp och blivit Gotham Citys jobbigaste slampoet.
Det är det bästa han kunde ha blivit.
Han hade säkert blivit en sån där som levt gott på fonder...
Han hade säkert blivit en fet vegan.
Har ni nånsin sett en fet vegan?
- "Du var ju vegan, sa du." - "Oreos innehåller inget..."
"Okej, skit på dig..."
Han läser poesi på scenen: "Pang, pang i gränden."
Och alla buar.
Näst värsta dagen i mitt liv
var när min fru dog.
Det var den näst värsta dagen.
Den allra värsta var dagen efter,
då jag måste berätta för vår dotter.
När min fru dog var hon i skolan,
så mellan skrikandet och kräkanfallen och panikattackerna
ringde jag till skolan och berättade.
Rektorn var fantastisk och sa:
"Hon kan inte komma hem från skolan,
och du berättar, och sen måste hon lägga sig.
Du kan inte...
Hon kan inte bara somna efter ett sånt trauma.
Imorgon är fredag. Håll henne hemma. Ha en trevlig förmiddag med henne.
Berätta mitt på dagen,
och var med henne när hon bearbetar det.
Det blir hemskt jobbigt, men var där. Ge henne dagen."
Hon sa: "Berätta i solskenet."
Så sa hon. Och så gjorde vi.
På förmiddagen hade vi kul och sen
satte jag mig ner med min dotter,
och jag såg på henne
och krossade hennes värld.
Jag måste se på den lilla flicka
som var allt för mig,
och ta ifrån henne allt.
Och jag har...
Det kommer att ta längre tid att hämta mig från det
än min frus bortgång.
Det var hemskt.
Flera timmar senare, efter att vi gråtit och omfamnat varandra,
sa jag: "Säg vad du vill göra, så gör vi det.
Om du inte vill gå i skolan på en månad, så slipper du.
Om du vill... Vi kan resa vartsomhelst. Eller stanna här.
Jag har avbokat allt. Jag vill bara..."
När hon hade lugnat ner sig, sa hon:
"Jag vill gå i skolan på måndag."
Jag insåg att det hon sa var: "Jag vill ha normalitet.
Om mamma var här,
skulle jag gå i skolan, så det vill jag.
Även om det är en illusion, behöver jag det."
Jag sa: "Jag kör dig till skolan på måndag.
Vi gör det."
Måndag morgon körde jag henne till skolan.
Jag hade inte sovit på fyra nätter.
Så jag såg ut som en uteliggare som hittat ett barn.
Och skulle säga: "Hon sa att vuxna får gratis äppelklyftor. Är det sant?"
I alla fall...
Han...
Jag var på gränsen till att hallucinera av sömnbrist och sorg.
Alla hennes små vänner som fått veta under helgen,
och föräldrarna satt med dem,
de här rara sex- och sjuåringarna kom och ställde frågor till mig.
Jag vill inte vara elak, de är ju små barn.
Så jag var omringad av bedårande ansikten som sa:
"När Alices mamma dog, var du ledsen då?"
Jag liksom smälte. "Ja, jag var ledsen."
"Det är fint att prata med barn."
Några av hennes vänner avslöjade omedvetet
lite för mycket om sina hemliv i sina frågor,
vilket var smått intressant.
"Kommer Alice att få en styvmamma?"
"Jag tänker inte på det just nu. Jag vet inte."
"För när mamma och pappa skildes,
fick jag en styvmamma direkt."
"Det tror jag säkert.
Lär hon dig ryska nu, för...
...hon lär säkert inte din mamma pilates längre."
Okej.
Vi tog oss igenom sommaren, som var rena mardrömmen.
Sen kom första dagen på terminen, och jag måste göra det ensam.
Vanligtvis gick min fru online och fyllde i formulären.
Jag tänkte: "Det går inte. Hur..." På nåt sätt gick det.
Jag följde med henne till första klass, och tänkte:
"Jag fattar inte att jag... Hon har mat i lunchboxen.
Hon har ryggväska. Hon har nya kläder. Okej.
Jag kanske klarar det här."
Men det slog mig när vi gick fram till skolan
att jag inte hade besökt min frus grav sen begravningen.
Jag klarade inte av att gå dit.
Jag tänkte: "Nu får det bära eller brista.
Jag ska besöka Michelles grav och sitta och prata med henne
och säga: 'Bekymra dig inte om den här världen mer.
Jag klarar det. Gör vad du behöver göra.
Du är inte borta, för jag ser mycket av dig i Alice,
och jag tänker vårda mig om det.
Det är mitt jobb nu.'"
Jag tänkte säga allt det där, så jag åkte till kyrkogården.
Klockan tio på förmiddagen. Blå himmel. Det var vackert.
Det fanns en liten bänk nära gravstenen,
och jag satt där och började prata:
"Bekymra dig inte om den här världen."
Tio meter längre bort
grälade en armenisk familj högljutt.
Deras tonårsdotter, en gothflicka...
Jag vet förresten inte vad det betyder.
Hon pekade på olika punkter på marken,
och pappan sa hela tiden: "Nej!"
Och sen...
...20 meter rakt framför mig
satt en bedårande kinesisk familj
i solstolar och åt pizza vid en gravsten.
De hade en bergsprängare som dånade
Céline Dions "My Heart Will Go On".
Det bara dånade.
Fast det fanns ingen riktig bas utan bara diskant,
så alltihop lät som en tandläkarborr...
Jag satt där och försökte säga:
"Den här världen må inte existera..."
"Nej!"
"Jag ser så mycket av dig i..."
"Nej!"
Då sa jag: "Du är en ande. Flyg med i bilen.
Vi pratar där. Jag kan inte...
Det här är helgalet."
Nu vet jag varför superhjältar kommer hit på natten. Jag fattar.
Förlåt, Batman. Du hade rätt.
Det knäppaste med att sörja,
och det händer inte lika ofta nu som de första månaderna,
men det händer,
och det sägs inget om det i sorggruppen eller några av böckerna,
är dagarna då man på fullt allvar
har timmar då man tänker:
"Det kanske är jag som är död."
Jag kanske dog och fasan över att min kropp dog
var för mycket för min hjärna att ta in,
så att min hjärna uppfann den här fantasivärlden som ett alternativ.
Vilket är min... Och förresten,
frånsett att min fru dog, vilket var hemskt,
ser jag hemska bevis omkring mig
på att jag har dött och föreställer mig helvetet,
med tanke på vad fan som pågår i världen.
Om min hjärna skulle uppfinna en helvetesvision,
skulle den se ut ungefär så här.
Det är ju... Jag menar...
De flygande fladdermössen med trehövdade genitalier
har inte dykt upp än, men... om de gör det
kan väl nån tala om det för mig.
Det andra hemska... i samband med min frus död
var två veckor efter att hon dött,
det var veckan före mors dag...
Jag tänkte: "Kära nån." Jag ringde skolan och de sa:
"Ta henne inte till skolan. Hon får vara hemma den här veckan.
Ta henne ut ur stan. Det är för tidigt. Gör nåt kul."
Min fru är från Chicago, och hela hennes släkt bor här.
Jag har ett fantastiskt nätverk av...
Det är en jättestor irländsk släkt, och de är fantastiska.
Min dotter har många fantastiska kusiner och mostrar,
så jag sa: "Vi åker till Chicago,
och du kommer att få en massa kul."
Så gjorde vi. Det var kul.
Museer och parker och sova över och en massa galna roligheter.
Hon hade så roligt, och jag höll hennes tankar borta från mors dag.
Jag lyckades göra det.
Vi kom fram till söndagen, mors dag,
och jag tänkte: "Jag ska klara mors dag,
vi är på flygplatsen och vi reser,
och jag ska fylla dagen med äventyr och roligheter.
Jag ska distrahera henne.
Nästa år ska vi hantera det här steg för steg."
Vi var på flygplatsen och gick mot säkerhetsspärren.
Jag tänkte: "Jag klarar det visst."
"Raring, ge damen din biljett."
Hon älskade att räcka fram biljetten.
Så hon gav damen sin biljett.
Jag gjorde likadant.
Det var en rar gammal polsk kvinna,
och vi är på väg ombord på planet.
Just när vi går nedför tunneln
lägger hon handen på min axel och säger:
"Jag hörde vad som hänt er fru."
Hon ser på Alice: "Tänk att vara utan sin mor på mors dag.
Min mor dog när jag var i din ålder. Jag kom aldrig över det.
Jag sörjer henne fortfarande.
Min far hämtade sig aldrig. Det knäckte honom.
Han dog ensam.
Men när du är ledsen, kom ihåg
att det finns många andra ledsna människor.
Ha en trevlig flygtur."
Vi grät båda två ombord på planet. Det var rena mardrömmen.
Varje större högtid sen dess
lever jag i fruktan för att den där polska kvinnan ska...
...visa sig och förstöra...
I år vid Halloween var vi ute på bus eller godis.
Vid varenda dörr var jag rädd för att höra:
"Lilla flicka!
Halloween utan min mor!
Det är så sorgligt.
Allt är utklädda till spöken, jag vill titta under lakanet.
Är det min mor under lakanet?
Det är det aldrig.
Det är aldrig min mor under lakanet.
Här är lite godis från mitt land.
Det är gjort av björknäver och bläck. Det kallas 'låt bli'!
Lilla flicka!"
Det här är roligt.
Hon får sitta i jultomtens knä på varuhuset, skägget av och:
"Det är jag!
Jul utan min mor är det sorgligaste i världen.
Håller du inte med?
Julstrumporna är fulla av sorgligheter!
Det är aldrig en valnöt eller tangerin i tån.
Lilla flicka!
Ensamheten drev min far
in i ett spektrum av sexualitet som kallas 'mer än gay'.
Lilla flicka!"
Tamejfan...
Arbor Day. "Jag sitter i trädet." Okej, för fan.
Ja, Arbor Day utan min mor.
Jösses.
Särskilt Halloween. Min dotters favoritdag.
Min också. Vi älskar Halloween. En av de saker...
Min dotter är vän med en rar flicka
som går på en jobbigt progressiv grundskola i Los Feliz.
De är snälla, men det går till överdrift.
"Vi har inga murar här.
Och vi ger ingen toppbetyg eller underbetyg.
Istället för stora A delar vi ut ett granatäpple.
Och istället för underkänt
får de en bild av en leende pungråtta med rynkade ögonbryn.
Sen ställer vi frågan: 'Hur får du pungråttan att inte rynka ögonbrynen?'
Och vi har..." Håll käften...
Men de har en väldigt cool Halloween-fest varje år.
Barnen får ordna festen, och allt är handgjort och charmigt.
Min favoritdel är spökhuset.
De har själva ordnat det, så det är väldigt enkelt.
De gör en labyrint av sopsäckar,
och ett spöke tittar fram och säger: "Bu!"
Och... Min dotter älskar det, fast hon är rädd samtidigt.
Hon vill gå in, jag bär henne och hon håller för ansiktet.
Hon gömmer ansiktet, men jag hör henne skratta.
Vi har gjort det här sen hon var tre år.
Förra året...
...beslöt några föräldrar att hjälpa till med spökhuset,
så jag och Alice och några andra barn gick in i spökhuset,
och det första som hände var att en kvinna klädd som en häxa
hoppade fram och sa: "Jag har dödat Harry Potter!"
Och alla barnen...
...börjar genast gråta.
Då insåg häxan det och sa:
"Han är inte död på riktigt.
Han lurade mig med en amulett. Ni får se sen.
Ni får se om ni går igenom labyrinten. Ni får se..."
Så de beslöt att lägga till en jävla handling,
vilket man inte kan göra i ett spökhus.
Det är bara saker som hoppar fram.
En varulv och ett spöke och...
Istället gick vi in i ett rum
där vuxna kom fram och berättade sketna filmuppföljare.
Det var spökhuset. Huset med sketna filmuppföljare.
"Tänk om Titanic inte sjönk? Tänk er..."
Jag var besviken, för det där spökhuset,
första gången vi gick dit var Alice tre,
Och jag såg nåt av det läskigaste jag nånsin sett.
Jag har sett professionella, ni vet:
"Det är majsmassakern", eller nåt...
Det här var gjort av lekisbarn, och skrämde...
Vi gick igenom labyrinten,
och ett spöke och en häxa hoppar fram, och Alice...
När vi kom till sista hörnet
var det en lång korridor, och bortom den var utgången.
Jag gick runt hörnet, och i slutet av korridoren
satt en röd glödlampa.
Under lampan stod ett dagisbarn som gått vilse.
Han bar en monstermask för vuxna,
som satt på sned på honom.
Jag bar ju Alice,
och jag var väldigt vuxen. "Titta, där är häxan.
Titta på spökena. Nu ska du se."
Jag kom runt hörnet och såg den där varelsen,
den där lilla...
Jag sket nästan på mig.
"Pang!" Jag har aldrig...
Jävlar så skrämmande det var.
Varulven hoppade fram. Jag sa: "Stick.
Det är en riktig demon där."
Jag har vänner som driver spökhus.
Spara pengarna.
Ta en hög med ungar, ge dem Skittles,
sätt på dem monstermasker, låt dem gå omkring.
Pruttgaserna som avges
kommer att förnya ozonlagret.
Jag brukar komma med filmförslag ibland.
Jag vill fortfarande få en film gjord.
Det är en av mina drömmar. Men jag vill...
Jag vill skriva nåt nytt och fräscht,
och inget är så knäckande som att sälja in en film,
för man refererar jämt till andra filmer då.
Och man känner sig så okreativ.
Typ: "I början på kontoret
vill jag ha samma energi som i Newsroom and Alla presidentens män,
med dialog i bakgrunden." "Vilken idiot jag är."
Nån gång skulle jag vilja försöka sälja in en barnfilm,
en barntillåten film, men bara referera till hårdporr
när jag beskriver scenen, som om alla i rummet har sett det.
Jag säger: "Det blir en kul film.
Jag gillar de första We Love Ice Cream-filmerna.
Det här är We Love Ice Cream 4. Det jag vill ska hända är...
Ni minns pojken i den första We Love Ice Cream?
Nu ska han börja på college.
Han vill inte driva glassbutiken.
Han har drömmar. Han vill komma ut i världen och förverkliga dem.
Men sen får hans pappa en stroke, och han tänker:
'Ska jag låta glassbutiken stängas
och gå ut och följa mina drömmar?'
Vi har en scen i första akten där han säger:
'Ja, jag ska driva glassbutiken vidare.'
Och resten... Ni minns i Marines Don't Kiss,
där hon suger av en kille
och den andra är under henne och knullar henne.
Den tredje vill ta henne analt och fylla alla hennes hål, va?
Och man ser i hennes ansikte att hon vill det.
Typ samma självsäkerhet... som i den scenen.
Det för oss till andra akten där alla räkningar börjar samlas,
och han är rädd att tvingas stänga.
Min karriär är slut. Jag kan inte betala för det här.
Det blir en stor börda...
Ni minns i Yank My Doodle, It's a Dandy, där...
...alla killar runkar av på hennes rygg.
Hon står på alla fyra i hotellrummet, och...
Man ser att hon har en sjö av sperma på ryggen...
Jag vill att han ska känna samma börda
som sjön av sperma på hennes rygg.
'Hur ska jag klara glassbutiken?' Så där, ni vet.
Men ironiskt nog, i tredje akten
får vi veta att det målade glaset på andra våningen i deras hus
är en ovärderlig släktklenod värd en halv miljon dollar.
Det betalar för lånet och låter honom anställa folk...
Så ironiskt nog fanns lösningen där redan i första scenen.
Den fanns där från början.
Som i Hungry White Asses Filled with Angry Black Dicks, Del 4?
Nej, dumt av mig, Del 3,
där hon anställs för att hitta killen
med födelsemärke som ett frågetecken på kuken,
och hon suger av alla.
Hon suger av budkillen, poolkillen, pizzabudet.
Bara kuk, kuk, sug, sug.
Åt alla håll. Kukar i hennes mun hela tiden.
Och så är det samma jävla kille som anställde henne.
Cirkeln är sluten. Man tänker...
'Det var ju den kuken redan från början.'
Ska jag skriva ett utkast? Det låter verkligen kul.
Inte? Vi kan..."
Konstigt sätt att avsluta showen, va?
Det var nåt jag jobbade på och aldrig fick att fungera.
Michelle skrattade jämt åt det, för hon älskade sånt
som var äckligt och oförskämt och knäppt.
Jag har fortfarande sår som läker,
men det finns folk, särskilt såna med makt...
Förlåt att jag... Jag avslutar så här.
Det finns folk som vill skapa sår som inte läker.
Det är det de gillar, så...
Jag avslutar med ett citat av Michelle Eileen McNamara:
"Det är kaos. Var snäll."
Tack. God natt.